Stamceller


 * Hva er stamceller?** (Camilla)

Stamceller er de cellene i kroppen som produserer alle de nye cellene, etter at gamle celler dør. Stamcellene er da altså opphavscellene til blant annet muskel-, blod-, hud-, tarm- og nerveceller.

Vi vet ikke så mye om det som skjer på veien fra stamcellene og til de spesialiserte kroppscellene, men det vi vet er at stamcellene deler seg, og de nye cellene deler seg igjen osv. Det man da sitter igjen med er en spesialisert celle. Forskerne har ikke funnet ut hva som skjer i alle de leddene i mellom og de har ennå ikke funnet ut hvor alle stamcellene sitter i kroppen. De cellene forskerne vet mest om befinner seg i beinmargen, og det de lager er blodceller. Stamcellene produserer ikke bare nye celler, men kan også produsere seg selv på nytt. De blir da til helt identiske stamceller. Helt normale celler kan også dele seg, men blir aldri helt identiske. De vanlige cellene mister noe av ”morcellene” sine på veien, mens stamcellene ser ut til å ha et ”evig liv”.

Altså har stamcellene to hovedegenskaper. - De kan bli fornyet ved at de gir opphav til to identiske stamceller etter kun èn celledeling. - De kan også utvikle seg til å bli celler med bestemte egenskaper. Altså spesialiserte stamceller.




 * Tre typer hovedklasser stamceller** (Camilla)

En totipotent stamcelle gir opphav til individ hvis den plasseres i en livmor, og det er en totipotent celle om det skjer fra da egget blir befruktet og fram til de første celledelingene.

Etter cirka fire dager begynner stamcellene og spesialisere seg, og den tiden fra cellene er befruktede egg og fram til å være et foster kalles de blastocyster. En blatocyst er som en slags hul ball, hvor morkaken oppstår pga. cellene i veggene rundt. Og de cellene som ligger i veggene rundt kaller vi for pluripotente stamceller. De pluripotente cellene har potensialet til å bli alle slags celler, men den kan ikke gi opphav til individer fordi den ikke har egenskapene den trenger for å lage en morkake.

Når blatocysten vokser til å bli et foster, spesialiserer stamcellene seg enda mer, og de går fra pluripotente til multipotente stamceller. De multipotente stamcellene kan gi opphav til de cellene som har bestemte funksjoner, f.eks ulike typer blodceller. Når man er voksen er det disse multipotente cellene man har.

[|Trykk her for å lese bioteknologiloven] [|Trykk her for å lese genteknologiloven]


 * Stamcelleforskning** (Kaja)

Stamcelleforskning er et veldig aktuelt forskningsområde som det i dag satses mye på. Mange medisinske forskere prøver å lære å bruke stamceller. Hovedårsaken er at stamceller kan utvikles til en hvilken som helst celletype, og kan derfor føres inn i syke pasienter når de er produsert. Ettersom stamceller kan utvikles til alle slags celler i menneskekroppen, kan de hjelpe pasienter med mange forskjellige skader og sykdommer. Enkelte forskere håper og tror at stamceller også etter hvert kan brukes til å lage nye organer.

En annen positiv ting med bruk av stamceller er at de mest sannsynlig kan gi oss behandlingsmetoder uten bivirkninger. Mange pasienter har opplevd store bivirkninger etter medisiner som gir konsekvenser for livskvaliteten. Ved bruk av stamceller kan dette motvirkes.

Forskerne håper at stamceller kan gi oss en helt ny form for medisin. At det kan utvikles effektive behandlingsmetoder for alvorlige sykdommer som kreft og hjerte- og karsykdommer.




 * Navlestrengsblod** (Hans André)

Navlestrengsblod er forholdsvis nytt, og første vellykkede opperasjon var i 1988. Navlestrengsblodet i navlestrengen til fosteret inneholder faktisk store mengder med stamceller. Og disse kan brukes på samme måte som stamceller fra ryggmargen i opperasjoner mot kreft og andre alvorlige sykdommer.

Det har lenge vært diskutert om det er nødvendig å lagre navlestrengsblod til senere bruk, fordi det er stor sjanse for ikke å få bruk for det. For hvis sykdommen forekommer tidlig i livet, er det stor sannsynlighet for at denne feilen var der også ved fødselen. Mange mener at det er nødvendig, fordi det kan brukes som videre forskning, mens andre mener at det er feil å lagre navlestrengsblod fordi det ikke tilhører oss mennesker å bestemme om vi skal leve eller ikke.

Det er stor tvil hvorvidt stamcellene i navlestrengsblodet vil bli brukt, og foreløpig er det ikke anbefalt å gjøre dette. Selv om det er mulig å lagre dette mot betaling her hjemme i Norge. For hvis det forekommer et tilfelle der en person blir syk, så er det faktisk en sjanse for at man kan få behandling med andre personer navlestrengsblod. I dag er det en sannsynlighet på ca 1 av 20000 som får bruk for sitt eget navlestrengsblod. Og i dag er det navlestrengsblod fra hele 210000 navlestrenger rundt om i verden.

Navlestrengsblod er veldig aktuelt fordi det kan brukes i tilfeller der stamcellene i benmargen ikke kan brukes. Dette er hovedargumentet for de som er for å bruke navlestrengsblod. Og dette er ganske bra, men siden det kun har vært 4000 opperasjoner hittil, så sier motstanderne at det er liten vits i å lagre sitt eget navlestrengsblod når 210000 allerede har lagret sitt. For foreløpig er det ikke vitenskapelig dokumentert at det er lurt å lagre sitt eget navlestrengsblod, og derfor vil ikke kongerike Norge støtte de som har behov for det. Men de norske myndighetene sørger for at de med behov får lagret navlestrengsblodet, men dette blir da mot betaling.




 * Etiske problemer**

Det er mange positive sider ved stamcelleforskning, men vi står også overfor noen etiske problemer. Noen mener for eksempel at det er uakseptabelt å bruke blastocyster, de første stadier av et menneskets utvikling, til forskning. Enkelte har en oppfattning av at man da allerede har startet et liv, og at det er umoralsk å ødelegge dette.

Spesielt mennesker med religiøs bakgrunn stiller spørsmål ved stamcelleforskning. For eksempel innenfor Kristelig Folkeparti er det et etisk problem at stamceller blir hentet fra aborterte fostre eller overtallige kunstig befruktede egg. Enkelte mener at man da bryter menneskeverdet og dets krav på beskyttelse. Men når et svangerskap avbrytes, hvorfor ikke bruke det til noe konstruktivt som kan redde liv? Tilsvarende gjelder med overtallige embryoer. Er det etisk mer høyverdig å destruere dem enn å bruke dem i livreddende behandling? Det er ikke lett å finne fasitsvar på disse spørsmålene. Det er forstålig at noen mener det er feil at menneskeliv produseres som middel, ikke som mål, og at det tas liv for å gi andre et liv med mindre lidelse.